МУАХАХАХА!
Превод: machocka Редакция: VastoLorde96
Епизод 18 - ЖИВОТЪТ И СМЪРТТА СА В РЪЦЕТЕ НА СЪДБАТА
Посещава ме от време на време... - Мина доста време, Кида Масаоми.
Какво е това?!
Изчезнали са след сблъсък с друга банда.
И не можеш просто да питаш Орихара Изая, нали?
Върна ме в това... Мамка му. Мамка му!
Твой приятел е бил хоспитализиран? - Кой ти каза?
Видях те през прозореца. Идваше на посещения всеки ден.
Значи е момиче, нали? - Има чудесно тяло и носи очила.
Това я прави доста привлекателна. - Харесваш ли я?
Да. Въвлечен съм в любовен триъгълник с нея и приятеля ми.
Ще бъде любовен квадрат, ако включиш и мен.
С теб свършихме, приключихме, край.
Нали така? - Тогава защо продължаваш да идваш?
Искаш нещата да станат постарому?
Съжалявам, ще се прибирам. - Масаоми, ти ще се върнеш.
Винаги се връщаш.
Затова не ми пречи, че се влюбваш и в други момичета.
Накрая ще разбереш, че любовта ти към мен е по-силна от тази към тях.
Знам какво ще каже, без да я слушам. Винаги повтаря едно и също.
Че ще се върна при нея, независимо с колко момичета излизам.
И най-вече ще ме обичаш на много по-високо ниво.
Но не исках да чуя думите, които следваха.
Все пак, така каза Изая.
Когато гледам нещата така, се поддавам на илюзията, че съм Бог,
а усещането е много хубаво. Тристранните битки са супер.
И тримата лидери са приятели. Божествена атака!
Колкото по-хубав е моментът,
толкова по-високи ще са пламъците на отчаянието, когато всичко рухне.
Виж! Пионките са като боклуци!
А сега... Какво казват картите за тези, които не са пионки?
Групата на Кадота, Шинра, Симон...
Предполагам, че Шизу е попът.
Селти е дамата. Тогава кой е жокерът?
Все тая...
Стана доста забавно, нали?
И ти мислиш така, нали?
1 ГОДИНА ПО-РАНО
Чух, че не е умряла.
Това е добре. Всичко е наред, щом е жива.
Изая... - Доста си умен.
Разбираш, че ти си причината, поради която тя е в това състояние.
Похвално е, че не си се поддал на емоциите и не си опитал да ме удариш…
Бинго. Нормално е да насочиш гнева си към мен.
След като очевидно се опитвах да те обидя.
Е, в безсъзнание ли е? Надявам се да се събуди.
А ти пък може да се надяваш никога да не се събуди.
Какво говориш?! - Сещаш се... Страхуваш се, нали?
Досетил си се, че, ако се събуди, ще те вини до края на живота си.
Но да предположим, че тя умре.
Няма ли цял живот да се чувстваш виновен, че си я убил?
Тоест няма значение дали ще живее, или ще умре, пак ще чувстваш вина.
Няма къде да избягаш. Миналото ще те преследва...
С цялата си строгост.
Знаеш ли защо? Защото е самотно.
На миналото и спомените доста лесно им става самотно.
Аз не вярвам в Бог. Защото няма точно определена форма.
Миналото съществува. Дори в свят, където бъдещето няма фиксирана форма.
Дори ако е било оцветено от неразбирателства и заблуди,
миналото на човек може да бъде само истината, стига той да го вярва.
Ако базираш на това действията си или начина си на живот,
това не е ли същото като да бъдеш божество?
Нямам представа какво искаш да кажеш! - О, напротив...
Не можеш вечно да бягаш от нея. Чувството ти на вина към нея
ще стане твое минало, а тя ще стане твое божество.
Е, в това няма нищо лошо, нали? Защото я харесваш...
Виждам, че си се възстановила! Супер, Анри и еротизмът й са добре!
Стига с тоя еротизъм, Масаоми.
Но наистина се радвам, че си добре. Наистина.
Ами... благодаря ви. - Няма защо да ми благодариш.
Аз съм щастлив, стига ти и еротизмът ти да сте добре!
И аз мисля така... освен това за еротизма.
Ало? Разбирам.
Добре. Веднага идвам. Съжалявам!
Един приятел ме вика спешно! - Така ли?
Ако искате да мразите някого, мразете приятеля ми!
Омразата не коства нищо и въобще не ми вреди!
"С един куршум два заека" и "много жени за един мъж"!
К'во? - До утре!
Дали е толкова важно? - Не мислиш ли,
че Кида се държи странно напоследък? - Така ли?
Може би си въобразяваш?
Не съм казал на Микадо за мен и Жълтите кърпи.
При него и това тук са две различни реалности за мен...
Но имам усещането, че ги дели огромна пропаст...
Биехме се всеки ден. Щяхме да останем единни
само ако продължавахме да се бием.
Исках някой да потвърди съществуването ми.
И тогава... за първи път срещнах Саки.
Тази жълта кърпа изглежда добре.
По-готин си, отколкото се твърди в слуховете, Кида Масаоми.
Какво? Откъде знаеш името ми?
Да не си медиум? Ти ли си медиумът Ито?
Ако наистина можеш да четеш мисли, ще те сложа в торбата и идваш с мен!
Това е прекалено странно! Но не съм аз.
Някой друг е медиумът. - Кой?
Някое от онези момичета? - Той е забележителен човек.
Знае всичко.
И тогава срещнах човек, когото ми се иска да не бях срещал.
Здрасти, приятно ми е. Ти си Кида Масаоми, нали?
А ти си? - Орихара Изая - дилър на информация.
Момичето е нещо като мой ученик.
Не съм й гадже, не се тревожи. Дано се разбираме.
Шогуне! - Казах ви да не ми викате "шогуне",
а Кида Масаоми. - Но Кида звучи...
Не знаем нищо за Доларите.
Имаме членове, които са били от тях, но никой не знае кой е на върха.
На събирането преди 6 месеца не са разбрали кой е лидерът...
Намислили ли са нещо?
Изглежда лидерът им е поискал информация за Косача.
Затова смятам, че Косача не е от Доларите.
Дори така да е, нещо намирисва.
Нещо друго? - Хорада е бил нападнат
от черния ездач, но... - Кой е Хорада?
Беше отдавна, но черният ездач ни нападна,
докато се смеехме на някакъв с противогаз…
Черният ездач… - Да.
Беше покрит с нещо, наподобяващо черно масло...
Кой, всъщност, е този черен ездач? - Има слухове, че е с Доларите…
Е, все тая... Впрочем вие не сте ли по-възрастни от нас?
Е, да... - Не вкарвайте повече възрастни.
Не искам да имаме хора, на които им викат "г-н Някой си".
Ние сме просто хлапета! Независимо колко сме, нямаме шанс срещу старите.
И край с нас, ако започнат да ни използват.
Както аз бях използван от Орихара Изая...
Спрете се!
Когато бях дори малко притеснен, Саки казваше просто да попитам Изая.
Питахме го за всичко.
Първоначално всички мислеха, че е досаден,
но като го слушахме, всичко вървеше добре.
Не му вярвах. Не исках да се сближаваме твърде много.
Изая наистина е невероятен. Знае всичко и никога не греши.
Значи ще умреш, ако той ти каже? - Сигурно...
Съжалих я.
Исках да я освободя от Изая.
Чудя се дали може да се каже, че излизаме?
Чудно... - Защо се мотаеш с мен?
Защото те харесвам. - Изая ли ти каза да ме харесваш?
Да, в началото.
Изая не се бърка в любовния живот на хората.
Тогава защо ме харесваш? - Защото си готин.
Или пък защото си сладък?
Ами ти? Харесваш ли ме? - Ще те харесам, ако престанеш
с тази ревностна отдаденост към онзи. - Няма как да стане.
Ще е добре, ако пренебрегнеш поне един от недостатъците ми.
Знаеш собствените си недостатъци? - Да. Но не мисля да ги поправям.
Ако имаш недостатъци, трябва да ги поправиш. Аз ще ти помогна.
И така започнахме да излизаме.
Когато бях със Саки, нямаше кой да ме спре.
Бях сериозен, а Жълтите кърпи бяха още по-сериозни,
когато ставаше дума за бой със Сините квадрати.
Биеха се мръсно. Нападаха малки групи с големи
и поставяха капани, за да спечелят битката.
Нараниха повече от сто мои другари. Всички се страхуваха. Аз също.
Страхувах се, че ще трябва да разпусна Жълтите кърпи и да загубя.
Затова... - Трябва да питаш Изая.
Разчитах на някого.
На него... от страх...
Добре дошъл!
Повтарях си, че е за доброто на другите.
Хайде да помислим малко.
Информацията му драстично промени Жълтите кърпи.
Не беше само за Сините квадрати... Показа ни как да се бием.
Позицията ни на по-слаби бързо се обърна.
По едно време загубих преценката си за него.
Най-важното беше, че печелехме... Наслаждавах се на победите ни.
Но...
Кида Масаоми? - Кой е?
Приятно ми е. Аз съм лидерът на Сините квадрати - Изуми.
Днес имаме викторина!
Първи въпрос: Поканили сме специален гост. Кой ли е?
Ето жокер: това е много, много скъп за теб човек!
Хей! - Времето изтече!
Това бих искал да кажа, но си помисли за някого, нали?
Бинго, бинго, бинго! - Какво… Какво сте направили на Саки?
Втори въпрос: Как изглежда твоето ценно гадже сега?
Трети въпрос:
Това беше звук от чупенето на коя кост?
Ето жокер: Не мисля, че скоро ще може да ходи!
Последен въпрос: Ако до 20 минути не дойдеш на паркинга,
дето ни приклещихте последния път,
какво ще остане от това момиче?
Съжалявах. Бях наивен.
Дори да кажа, че сме само гимназисти или че това е продължение
на битка между махалите, не беше така.
Това беше война. И аз бях този, който я започна.
Вдигни! Моля те, вдигни...
Номерът, който търсите... - Мамка му!
Изуми, момичето припадна. - Скука.
Та аз само счупих една кост на няколко места...
Тичах. Можех само да отида там.
Щях да отида и да избия всички, които накараха Саки да пищи!
Номерът, който...
Затова ще пречукаме лидера на Жълтите кърпи.
Казах ти, няма да участвам. - Хайде де, отвлекли сме гаджето му!
Дете е, но е много женствена! Можем да се позабавляваме, нали?
Отвлекли сте я? Добре, да тръгваме.
Знаех си! Знаех си... - Когато се събудиш, кажи на Изуми:
"До скоро, копеле."
Не можех да помръдна.
Това, което чувствах по-рано, беше напълно изчезнало.
Защо краката ми спряха… макар да знаех, че Саки е в опасност?
Защо... Защо съм толкова уплашен?
Мислех, че съм способен на всичко заради Саки...
Бях просто… безпомощен гимназист.
Така ще умре, нали? Не че ни пука де.
Щом не кърви, няма проблем. - Здравейте!
Брей, значи наистина сте я отвлекли?
Само ти ли си, Юмасаки? Къде е Кадота?
В реалността това момиче ще свърши на парчета,
не като във филмите и мангите. Това ме накара да се замисля.
Ако се появи герой и я спаси, може би този свят ще се превърне в 2D
и ще спасявам света със свръхестествени способности,
а момичета ще ме преследват и ще се кикотят.
Започвам да реализирам мечтата си! - Странен, както винаги.
И така, време е да задействам моя план
да превърнем реалността в щастлив 2D край!
Побързай!
Кадота, задник такъв!
Не трябва да я местим много. Трябва бързо да я закараме в болницата.
Наистина ли сте съгласни за това? - Ние следваме теб,
затова нямаме връзка със Сините квадрати.
Аз не се разбирам с хора като Изуми и Хорада.
Винаги поставям себе си на първо място.
През прозореца щеше да е по-готино. - Не обичам да замърсявам.
Саки най-накрая се събуди. Благодарение на нейните показания
Изуми беше арестувам, а Сините квадрати - принудително разпуснати.
Хей.
Ти си Кида от Жълтите кърпи, нали? - А вие кои сте?
Как да ти обясня... Казвам се Кадота.
А, разбрах, че си предал бандата си, за да спасиш Саки.
Аз... Много ти благодаря.
Е, досега бяхме при нея, но ни каза, че все още не си я посетил?
Това не ви засяга, нали? - Каза да ти предадем нещо.
От стаята си вижда цялата градинка.
Каза: "Благодаря, че винаги идваш да ме видиш".
Казах й, че от Сините квадрати са те задържали
и си пристигнал малко след нас.
Не ти беше ядосана или нещо такова. До скоро.
Защо... Защо си й казал това?
Карал ли съм те да го правиш?!
Дори да ми беше казал да не го правя, пак щях да й го кажа.
Знаеш, нали?! Че аз... избягах...
Краката ми се сковаха и не можех да помръдна…
Да, знам. Впрочем все още бягаш от нея.
Значи ми казваш... да я лъжа?!
Дори след като я изоставих и избягах?!
Хей, не се увличай. Ако си спомняш вината от бягането,
поне понеси дискомфорта от това да я лъжеш цял живот.
Това ще бъде изкуплението ти.
Ако все още не искаш да я лъжеш,
тогава я погледни в очите и не бягай!
Ще ти простя, че си избягал от миналото си. Но...
Не бягай от настоящето и бъдещето!
О, Кадота, нещо готино ли каза? - Супер! Вече ще ти викам поета Поей…
В крайна сметка не можах да го направя.
Опитах се. Отидох там безброй пъти…
Поне да й кажа, че искам да скъсаме.
Но не можах да го направя. Напуснах Жълтите кърпи.
Кида, реши ли в коя гимназия ще ходиш?
Ще се пробвам в Райра, защото е близо.
Продължавах да хваля академия Райра. Бях самотен.
Когато говорех с Микадо, бях спокоен.
Трябва... да дойдеш и ти.
И така отново се събрахме. Срещнах и Анри.
Мислех, че мирният ми живот на гимназист ще продължи. Но все пак…
Мамка му! Ти… Ти ме върна в тази помия.
Нямах намерение да се връщам.
Не можеш вечно да бягаш от нея. Чувството ти на вина към нея
ще стане твое минало, а тя ще стане твое божество.
Беше прав. Затова сега съм тук.
Ще унищожа Косача, който нарани Анри и приятелите ми.
Ще унищожа и Доларите, ако Косача е с тях.
Вече няма да се колебая. Този път със сигурност...
Кой е там? - Какво има?
Едно момиче ни шпионираше! Някой я преследва!
Момиче? - Може да е от Доларите.
Искам да поговорим. Не бъдете груби. - Разбрано!
Аз ще тръгна насам!
Не трябваше да се колебая изобщо... Затова е върнах. Затова...
Тогава защо...
Защо тялото ми е изпълнено с нетърпение?
Защо... Защо...
Защо... Кида е...
Превод и субтитри: SugoiFanSubs
Момичето тича. Тича с все сили...
За да избяга от сянката, която я гони.
Да избяга от ужасната истина, която разкри.
Следва: "Синята династия е мъртва"